Pod kontinentálními Spojenými státy jsou tisíce kilometrů tunelů.
Opuštěné podzemní dráhy,
nepoužívané servisní trasy
a bývalé důlní štoly.
Mnohé nemají vůbec žádný známý účel.
...se děje za těmi zdmi. Dnešní bouře působí problémy po celém zálivu.
S předpovědí se přihlásí Pete Gitting. A ukážeme vám, co se stane se zálivem,
pokud se splní předpovědi některých vědců.
To vše v jedenáct na Sedmičce.
Co má 12 milionů očí, 192 milionů zubů
a táhne se od mostu přes Golden Gate až ke Dvojčatům?
Jsou to Ruce napříč Amerikou.
Přes 6000 km dlouhý řetěz milosrdných samaritánů, kteří se drží za ruce
přes obilná pole a zdobné hory
a přes úrodné pláně
od moře až k moři.
Letos v létě se šest milionů lidí spojí,
aby bojovali proti hladu v USA.
Ve své místní prodejně desek se dozvíte,
jak se k nim můžete přidat.
RUCE NAPŘÍČ AMERIKOU
„Pláž Santa Cruz, molo“
-Tenhle jste vzal švihem. -Jo, asi jsem měl bejt profík.
Něco vám povím. Buď si teď můžete odnést cenu druhé úrovně,
nebo můžete hrát dál o cenu třetí úrovně.
Dobrá. Co myslíš, Addy, máme přestat, nebo pokračovat?
Na mě nekoukej, jsou to tvý narozeniny.
Chci číslo 11.
-Jo? -Tohle?
Jo.
Jo, tohle.
-Díky. -Jasně.
Jo.
Aby z toho trička neměla zlý sny.
Sprdunk za to, že jsem pro dceru vyhrál triko.
To je novinka.
Když to dávali v televizi, bála se. Kdybys byl s ní, věděl bys to.
Víš...
U kolotoče se něco natáčí. Podívej se, jestli neshánějí komparz.
Musím si dát ještě pivo.
To už si ani nemůžu dát pivo?
Co třeba horskou dráhu? Addy, nechceš si to zkusit?
Russele, víš, že je na to ještě malá.
A já na ni nepůjdu ani za nic, takže...
Chyťte krtka!
Jo, Chyťte krtka. To je ono.
-Kolik lístků? -Dva.
Dva lístky.
Dva lístky!
-Addy, pojď na záchod. -Mně se nechce.
Russele?
Russele, ohlídal by sis laskavě dceru?
Hlídám ji.
Nikam nechoď, ano?
Já nic nedělám.
-Pořád dáváš nůžky. -Prostě mi to jde.
„Jeremjáš 11:11“
-To není možný! -Ty bláho!
„Hledání vize - Najdi sám sebe“
Muž Soto pak šel za Taowanem a řekl:
„Chci, abys viděl, co jsem udělal. A udělal jsem to dobře.“
A Taowan se podíval a řekl:
„Je to hodně dobré, ale ještě s tím nejsi hotov.
Teď musíš pro všechny stvořit život.
A započít jej dle mého plánu.“
Dle všeobecného vesmírného plánu si z jiné látky vytvořil pomocnici,
pavoučí ženu.
„Na tobě se mi líbí všechno, pavoučí ženo,“ řekl Soto.
„Tady je nekonečný vesmír, ale ve světě žádné radostné hnutí není.“
Svět potřebuje...
„Východ“
MY
Současnost
-Dokázali jsme to! -Ne, tati! -Proč?
Protože moc spíte.
Pojďte. Jdeme.
Opatrně. Hele... Nejdřív nanosit zavazadla.
Hele, hele...
-Jsi moc starej. -Pojď.
-Víš, jak to chodí. -Neposuzuj mě...
-Mrňousi. -Wifina nefunguje.
Nepotřebuješ chodit na internet. Můžeš jít ven!
Moc vtipný.
Tak jo... Ťuky ťuk.
-Kdo je? -Ty.
Kdo je ty?
Kdo? Yetti. Otevřete!
-Bože můj. Co ti je? -Můžeme si pořídit psa?
Nemůžeme.
-Měla bys tu běhat. -Jasone, sněz něco. Něco.
-Kvůli mně. -Co je to za přístup?
Promiň. Hurá, lehká atletika.
-Ty už neběháš? -Máš lehkou atletiku ráda.
-Co z toho? -Olympiáda.
Na olympiádu se nedostanu.
Dokážeš cokoliv, když se na to zaměříš.
-Můžu řídit, co budeme tady? -Ne.
Zrovna na to jsem se zaměřila.
-Víš... -Kam jdeš, Jasone? Jasone?
-Cara a Haley... -Vrať se a dojez si to.
Cara a Haley pod dozorem rodičů řídily.
Jo? Nebudeš potřebovat umět řídit,
až budeš atletka-olympionička.
-Propána. -Běhej. Běhej po písku.
Proč?
Protože je to těžší. Prokluzuje to.
Trénuj na pláži, a na suchý zemi pak budeš uhánět.
Půjdeme na pláž?
Jo. Potom. Až se zabydlíme.
-Na jakou pláž? -Santa Cruz.
Budou tam Josh, Kitty a holky.
Co to děláš?
To je kouzlo. Loni jsem ho tu zapomněl.
Tak to předveď.
-Je to trochu na prd. -Hele! Tak my teď sprosťačíme u stolu?
Když na někoho ukážeš prstem, ukážou na tebe tři.
Co to má znamenat?
Čtyři prsty na tebe ukazujou.
Hele. Vidíš? Jeden je palec a ten na tebe neukazuje.
Co to je?
Myslím, že má posttraumatickou stresovou poruchu.
Nebyla ve Vietnamu.
Ztratila se. Na 15 minut, to je...
-To může být hodně děsivé. -Nevíš, co se jí stalo.
-Mohlo to být cokoliv. -A jak ji přimějeme mluvit?
Myslím, že bychom ji měli povzbuzovat, aby kreslila, psala, tancovala.
Aby nám to mohla nějak vypovědět.
Chci zase mít svou holčičku.
To je v pořádku, plačte.
Pardon. Pardon.
Musím si zakouřit.
Nechápu, proč máme chatu u pláže
-a nechodíme na pláž. -A co ta zdejší pláž?
Jaká pláž?
Máme pláž tady.
To není pláž. To je zátoka. To je břeh.
Myslím skutečnou pláž s lidmi, pískem a lunaparkem...
Tam je hlava na hlavě,
jsou tam pošuci a...
Na tu pláž nejdu. Nepojedeme tam.
Tak já to asi zruším.
Dobře.
Akorát že to je na prd.
Prostě...
Vím, že se na to Jason fakt těšil.
Vrátili jsme se sem prvně od babiččiny smrti. Vím, že ho to dost vzalo.
-Odjedeme před setměním. -Jo.
Jo. Jo.
Bude to skvělý. A bude se ti to líbit.
Fakt mi nedáš pusu?
Ty mi nedáš pusu?
Kde máš brášku?
Bráška, kde je?
Nevím.
Vážně?
Jasone?
Mami!
Broučku, právě proto si tu nemůžeš hrát.
-Nestalo se to loni? -Zoro, prosím tě.
Jo!
To je ono!
Co tomu říkáte?
Taťka se vrátil!
Taťka Rak!
-Dělá si srandu, viď? -Nedělá.
Má i kazeťák a všechno. Kožený sedadla, přihrádku na rukavice.
Páni!
Přesně.
Dokonce to má i tohle.
To zmáknu...
Ukazoval mi, co s tím.
Trochu se naklání doleva, člověk se musí držet.
-Aspoň jsem ji dostal levně. -Ale vejdeme se tam všichni? -Víte co?
Jste rozmazlený.
Rozmazlený.
Věděli jste, že ve vodě je fluor,
aby tak vláda mohla působit na naše myšlení?
Já zapomněla. Konec světa nikoho nezajímá.
Mohl bys nám třeba říct, co se má stát,
že bychom si to pak představili.
-Mohla bys mi třeba políbit řiť, Zoro. -Fuj!
-Co je? -„Řiť“ není sprostý slovo.
-Proč se bavíme o řitích? -Pročs to říkal?
V tomhle případě bych byl radši, kdybys použil sprostý slovo.
-Mami, vidím, že se směješ. -Nesměju se.
-Kde ses to vůbec naučil? -Fajn, nemusíme pořád mluvit.
Mám horší Potíže růstu než Maggie.
Tak dělej, vybal už to zelí.
Za bůra!
To je klasika.
Za bůra.
-Zkoušíš to s tou gandžou... -S gandžou...
-Co znamená „za bůra“? -Je to o drogách.
Není o drogách. Je o trávě. Neberte drogy.
Jasone, no tak.
Chyť rytmus.
To je ono...
Jo!
Vítejte v Santa Cruz.
Santa Cruz!
-Santa Cruz! -Jo, je nám to jasný.
Santa Cruz!
Pět minut. Na to nemáš co říct.
Nevím, kdo nemá co říct.
-Russi. -Co se stane?
-Kdyby se jí něco stalo... -Tak co se stane? Odešla!
Propána!
-Nedívejte se. Nedívat! -Je mrtvý?
To snad není pravda.
„Jeremjáš 11:11“
„Merlinův les - Najdi sám sebe“
Ahoj!
Ahoj! Jak je?
-Neříkali jste ve 14.30? -My, Wilsonovi, si dáváme načas.
-Já koukám! -No teda!
-Jo! -Vítejte v ráji.
Tys tak vyrostla! Jsi tak pěkná!
-Děkuju. -Holky tě rády uvidí.
Co chceš? Můžu ti přinýst pivo.
-Lindsey! -Ne.
-Hele, kdo tu je. -Prostě ne. Prosím.
Starej je na to dost.
-Nerej do ní. -Ahoj!
-Ale hovno, ty máš loď? -Jo, mám loď.
To máte dobrý.
-To je paráda. Cos koupil? Člun? -Sklapni.
Musíš mít i všechno nezbytný.
-Máš záchranný kruhy? -Mám.
-Máš hasicí přístroj? -Mám.
Máš pistoli na světlice?
Já tušil, že na tu pistoli zapomeneš.
Musíme vyrazit na výlet s oběma.
Vždyť je to od nás k vám jen přes záliv.
-Fakt nechceš nic k pití? -Ne, to je dobrý.
-To růžový je lahodný. -Určitě je.
-Vydařilo se vám zatím léto? -Jo, bylo skvělý.
Jsi v pořádku?
Jo.
Co je?
Dělá mi potíže jen tak...
víš, si povídat.
To chápu.
-Ne, fakt to naprosto chápu. -Nechcete něco?
-Mám tu plnej bar. -Ne. V pohodě. Vodu.
-Ty si dáš třetí, ne? Dobře. -Děkuju.
Donesu manželce medicínu.
Jsou nádherný, viď?
-Tu máš. -Jo.
Jak se říká?
Nesnáším tě?
-To jde. Jo. -Jo? Dobře.
Nedá si pokoj. Občas uvažuju, že bych ho zavraždila.
-Takže se nic nezměnilo, co? -Ne.
Vlastně něco se trochu změnilo.
Ty bláho!
-Nechala sis něco udělat? -Jo. Jen tak trošičku.
Ty bláho!
-Vypadáš úplně stejně jako loni. -Děkuju.
O to šlo, víš. Stačí jen troška, ale vydrží dlouho.
Ne že ty bys to potřebovala, mrcho.
Co to bylo?
Jen blbej tunel, nic víc.
Hračky na pláž jsou pro mimina.
Tvůj brácha je divnej.
Jen se neumí soustředit.
Jdeš do vody?
Ne.
-Proč ne? -Jo, proč ne?
Kam jdeš?
Na záchod!
Proč nečuráš do moře?
Beru ti štěstí. Beru ho dvakrát. Beru ho třikrát. Smůla.
-Sklapni. -Ty sklapni.
Říkáš si někdy, žes měla tančit dál?
Radši dřív než později.
Někdy jo.
Bylas fakt dobrá, ne?
No tak...
-Na vrcholu jsem byla ve čtrnácti. -To snad my všichni, ne?
Já mohla být filmová hvězda, kdyby se holky nenarodily nevhod.
Chodila jsem ke Stelle Adlerový
a hrála ve dvou reklamách, než jsem poznala Joshe.
Otěhotněla jsem a přestěhování do San Franciska mi kariéru zabilo.
Dávej bacha!
To je šílený. Poslední dobou jsem zažila tolik divných náhod.
-Asi pojedeme domů. -Jasně.
-Už je tři čtvrtě na vodku. -To si piš.
-Jo. -Tak se sbalíme.
Kde je Jason?
Jason. Kde je Jason?
Gabe. Kde je Jason?
Jasone?
Jasone!
-Jasone! -Jasone!
-Jasone? -Jasone!
-Kdes byl? Ne! To nedělej! -Na záchodě.
Neodcházej, dokud mi neřekneš. Promiň.
Tak jo... Už jsme v pohodě. V pohodě. Dobrý.
-Rozumíš? -Promiň.
-Asi už pojedeme. -Jo.
Dobře?
Jo.
Vidělas jejich nový auto?
Musel to udělat. Musel si ho pořídit, aby mě nasral.
To mu asi vyšlo. Neběhej vevnitř!
Děsíš tím mámu.
Jdu ti popřát dobrou noc.
Dobrý?
Jen zkouknu, jak hráli Giants.
Na shledanou v kouzelný místnůstce.
Dobrou.
Dobrou noc.
Vypnout telefon.
Sundat škrabošku.
Myslela sis, že jsem mrtvý?
Ne. Akorát...
Akorát jsem nevěděla, jestli ses neztratil nebo jestli tě neunesli...
Teroristi a úchyláci?
Buď u mě a já tě ochráním, ano?
Hele.
11:11.
Čas jít spát.
Kdo je to?
Rád bych si zítra pořídil rybářský náčiní.
Čtyři pruty, že bychom mohli všichni lovit z mola. Víš?
Máme samozřejmě i tu loď.
Já jen, že kdybychom vypluli na otevřený moře...
Nechci nikoho nutit.
Hele.
Gabe, já chci jet.
-Kam bys chtěla jet? -Nemůžu tady být. Já...
Je toho příliš.
Jako vážně?
Když jsem tu,
mám pocit, jako kdyby
nade mnou visel černý mrak,
a nejsem ve své kůži.
Mně přijdeš ve svý kůži.
Dobře. Jo.
Když jsem byla malá,
byli jsme tam u té pláže s našimi.
Zatoulala jsem se. Ani nevím proč, prostě jen tak.
Došla jsem do zrcadlového bludiště.
Byla tam jiná holčička.
Vypadala jako já.
Přesně jako já.
-Bylas v zrcadlovým bludišti. -Nebyl to odraz.
Byla skutečná.
Byla skutečná. Byla...
Utíkala jsem, jak nejrychleji to šlo.
Celý život jsem...
Měla jsem pocit, že si pro mě přijde.
To, co se stalo, už je hodně dávno, ne?
-Víš, jak se to někdy sejde? -Jo. -Jako náhody.
Co jsme tady, stávají se mi čím dál častěji.
Myslím...
Mám pocit, že to znamená, že se blíží.
Kdo? Ta ze zrcadla?
Ty mi nevěříš.
Věřím. Věřím.
Zpracovávám to. Víš?
Jen...
Nechápu, žes to tak dlouho držela v sobě.
Prosím tě.
Víš, že jsem tady, ne?
Tobě bych určitě dal na prdel, takže jestli vypadá jako ty, tak...
No jo. Blbej vtip. Dobře.
Pardon, moje chyba.
Jen se to snažím odlehčit.
Sakra.
Vypadl proud. Skvěle načasovaný. Proto má Josh záložní agregát.
Jé! Kruci!
Šmarjá!
-Jo, vypli nám proud. Zpátky na kutě. -Na cestě stojí nějaká rodina.
Cože? Na naší cestě žádná rodina nestojí.
Kdo to je?
Je to rodina. Co, bojíte se rodiny?
-Rodina bubáků. -Tak jo. To by stačilo.
Ne.
Hele, hele...
-Co je? -Zoro, dej mi svůj mobil.
-Nejsem na něm. -Zoro!
Promiň.
-Není někdo venku? -Jen tam stojí nějaká rodina.
Nejspíš to budou sousedi.
Děláte si ze mě srandu?
Dobrý den. Jmenuji se Adelaide Wilsonová.
-Fakt voláš tísňovou linku? -Jsme v Seagull Way 2311.
-Je to dobrý. Nejde proud. -Máme na pozemku čtyři cizí lidi.
-Ano. Cože? -Víš co? Zařídím to.
-Ne, to ne. Cože? -Zjistím, co jsou zač.
-Nejsou, ale vím, že to chtějí. Gabe. -A všechno bude v cajku.
14 minut?
Ne, to je moc dlouho.
-Ty jo. -Ne, vy to nechápete.
Co kdybychom se všichni zklidnili?
-Gabe! -Chladnou hlavu, a všechno bude dobrý.
Počkej... Vteřinku.
Gabe!
Chci si užít dovolenou a celá rodina mi zmagoří.
Dobrej!
Co byste potřebovali?
Tak jo.
Jestli jste sem přišli strašit lidi,
myslím, že jste si vybrali špatnej dům.
Zoro.
Obuj se.
Tak jo. Řekl jsem vám to slušně.
Teď chci, abyste odešli z mý parcely.
Dobrá, zavoláme policajty.
Už se stalo. Přijedou za 14 minut.
Cože? Za 14 minut?
Tak jo, tak jo...
-Jasone, podej mi pálku. -Jakou pálku?
Baseballovou. Pálku. Je tam...
-Na... -Děkuju.
-Gabe? Gabe. -Počkej. To zmáknu. Zkusíme to znovu.
Ne, ne...
Tak jo.
-Gabe! -To zmáknu...
Snad už jsem vám řekl, abyste odešli z mý parcely!
Jestli to chcete po zlým,
může to jít po zlým!
Policajti už sem jedou.
Hele, hele...
Hele!
Obíhají to.
Je zadní vchod zamčenej?
-Mám otevřený okno! -Zoro, ne!
Gabe, Jasone!
Hele, myslím to vážně!
Rozkřápnu ti hlavu!
Na tvým místě...
Gabe.
-Ten klíč. -Jakej klíč?
-Ten klíč v kameni. -Klíč v kameni?
Co je to za bělošský kraviny?
Sakra!
Mami?
Drž se u mě.
Co se děje?
Cože?
To jsme my.
Nic tu nemáme.
-Je to naše chata. -Gabe.
-Zrovna dneska jsme přijeli. -Kdysi...
dávno...
žila-byla...
jedna holčička.
A ta měla stín, stínovou holčičku.
Byly spolu spojené,
připoutané k sobě.
Když holčička jedla,
dostala teplé a chutné jídlo.
Když ale měla hlad ta stínová,
musela sníst králíka, syrového a krvavého.
O Vánocích
dostala holčička nádherné hračky,
měkké a heboučké.
Hračky té stínové ale byly tak ostré a studené,
že když si s nimi chtěla hrát, pořezaly jí prsty.
Holčička potkala hezkého prince a zamilovali se do sebe,
ale ta stínová
potkala ve stejnou dobu Abrahama.
Bylo jedno, jestli ho miluje nebo ne.
Byl koneckonců připoutaný k princi té holčičky.
Pak ta holčička měla první dítě,
nádherné miminko, děvčátko.
Ale ta stínová,
ta porodila malou příšeru.
Umbrae se od narození smála.
Ta holčička měla druhé dítě,
tentokrát chlapečka.
Museli ji rozříznout a vyndat jí ho z břicha.
Ta stínová to všechno musela udělat
sama.
Pojmenovala ho Pluto.
Od narození miloval oheň.
Jak vidíte,
ta stínová tu holčičku nenáviděla tolik
a tak dlouho,
až jednoho dne si ta stínová uvědomila,
že ji zkouší Bůh.
Prosím vás.
O co vám jde?
Můžete si vzít mou peněženku. Můžete si vzít auto.
Gabe.
-Pro mě za mě si můžete vzít i loď. -Nikdo o tu loď nestojí, tati.
Co říkáte tomuhle? Odvezete mě k bankomatu.
Co vy jste zač?
Jsme Američani.
Připoutej se ke stolu.
-Addy, nedělej to. -Asi bych ti měla něco ustřihnout.
To je dobrý.
Neubližujte mým dětem.
Hele...
Nesahej na mě.
-Počkej! -Nech mě bejt!
Gabe! Počkej!
Gabe.
-Prosím vás, ne! -Přestaňte, prosím!
Gabe!
Dost, dost, moment. Moment!
Tak jo. Tak jo.
-Mami. -Děvenko.
Uteč!
Jdi.
Jde vám o mě, že?
Ne. Ten nepůjde.
Pozor.
Bývá vzteklý.
Ne, ne... Tohle ne.
Ne. Ne.
Dobře.
-Já se bojím. -Podívej se na mě.
Bude to dobrý.
Ukaž mu nějaké ze svých kouzel.
Dobře.
Jděte si hrát, kluci.
Nepodpalte nám dům.
Přestaň. Prosím tě, přestaň.
Ne, přestaň...
No tak, přestaň.
Nech toho!
Mám rodinu. Prosím tě, nedělej to, ne!
Kurva, co to je?
Slez mi z auta!
Pojď sem! Pojď sem! Koukej sem naklusat!
Povídám, pojď sem.
Hej, holka, s tebou mluvím.
Co chcete?
Co?
Co chceme?
Chceme mít čas pro sebe.
Na tenhle den jsme čekali
tak dlouho.
Říkám mu
„Odpoutání“.
To je tvůj.
Táhne doleva. Táhne sakra doleva.
Jasone.
Broučku!
Pojď!
Dělej! Jdeme!
Klíčky!
-Dělej! Zoro! -Mami!
Tudy. Pojďte! Dělejte...
Hej!
Dělejte...
Jedeme, jedeme...
Joshi. Co to bylo?
-Co? -Zaslechla jsem něco zvenku.
No a?
Šustění.
Kroky, jako lidský. Někdo nám chodí kolem domu.
-Nejspíš veverka. Já nevím. -Mohl bys laskavě vstát a podívat se?
Nemám čas.
Nemám čas. No...
Třeba si holky objednaly pizzu.
Vstaň a podívej se. Já se bojím.
Nechce se mi. Chci zůstat tady. Chci zůstat ve svým pelíšku.
-Vstaň a podívej se. -Prokristapána. Ofélie, rozsviť.
Rozsvěcuji.
Mám pocit, že naskočil záložní agregát.
Co ty víš o záložním agregátu?
-Nemůžeš přestat prudit? Podívej se. -Dobře. Podívám se.
Dojdu si pro dalekohled. Nevidím nic. Vidím krásný hvězdy.
-Vážně se díváš? -Jo, dívám.
A sakra. No jo, něco tam je.
-Nedělej si ze mě kozy, Joshi. -Nedělám. Venku něco je.
Koukej. Za autem.
-Kde? Nevidím to. Já ne... -U auta. Hele.
-Do prčic! -Co je?
Ty vado, to je O. J.
Je to O. J. Simpson.
Co blbneš? Jako fakt?
Ofélie, pusť mi Beach Boys.
Hraji „Good Vibrations“ od Beach Boys.
Je to poslední večer. Pobavíme se.
-Ofélie, ztlum to. -Ztlumuji...
Nechceš se uklidnit? Nikdo tam není.
Jdi nahoru, přijdu za chvíli. Všecko bude dobrý.
Co se děje?
-Nic. Nic, holky. -Ježíši.
Naskočil agregát. Zjišťujeme proč. Jděte zas spát.
Že jsme v pokoji, neznamená, že spíme.
Tak jo, vraťte se do svých pokojů.
Zítra ráno přesně v deset musíme odjet.
-Co to? -Proboha!
Přestaňte, prosím.
Přestávám přehrávat „Good Vibrations“ od Beach Boys.
Ofélie.
Ofélie, zavolej policii.
Ano. Hraji „Nasrat policii“ od NWA.
Joshi! Musíš nám pomoct!
Addy!
Běžte... Utíkejte!
Pojď sem!
Za mnou!
Jo.
Tak jak, Zlej Joshi?
Jdeme!
Hej!
Ne! Ne!
Ne.
Já nevím.
Pojď!
Do prčic.
Ne, ne, ne. Prosím.
Ne, ne...
Ne. Zoro!
-Ne! Prosím... -Mami!
Ne! Ne!
Ne, prosím.
Ne! Ne! Ne!
Bylo odemčeno.
Lodě jsou odepsaný.
S loděma už jsem skončil.
Nemůžu uvěřit, že jsou mrtví.
Proč to dělají?
Bohužel, všichni naši operátoři jsou momentálně zaneprázdněni...
To je šílenství.
Bohužel, všichni naši operátoři jsou momentálně zaneprázdněni.
Jak tě může tísňová linka nechat celou noc čekat? To prostě nechápu.
Těch dvojníků je moc.
Kolik od každýho jich tu bude?
Molo už se zavíralo,
odcházeli jsme a šli ke svým autům, když došlo k napadení.
-Do prdele. -Lidi křičeli.
Nemluv sprostě.
A pak jsme viděli červené.
-Červené? -Ano, měli červené oblečení.
Nevypadali normálně. Měli nůžky a šli k těm lidem v davu a bodali je.
Že bodali lidi?
Byl to chaos a pak jsme začali utíkat.
-Odkud se vzali? -Cože?
Nevím, ale někdo říkal, že vylezli z kanálů.
-Z kanálů? A kolik...? -Promiňte. Myslím, že už jdou.
Paní? Paní?
Doufáme, že je tu všechno v pořádku.
Je předčasné říct, co přesně se tu děje,
ale vypadá to, že probíhá brutální a děsivý útok těch,
které popisují jako lidi v červeném, kteří mají nůžky
a doslova řádí mezi lidmi, kteří si v pátek večer vyšli ven.
-A vypadají jako my. -To ještě ani nevědí.
Chrisi, teď tě odpojím. Přišly nám nové záběry.
„Zprávy o dalších pobodaných“
Tady vidíme muže v červeném, jak...
Tohle...
To vypadá jako skupina lidí,
kteří demonstrují nebo protestují.
Zatím není jasné, zda je mezi těmi lidmi a útoky nějaká spojitost.
Co to je?
-To jsou oni. -Vytvářejí cosi jako lidský řetěz.
Co dělají?
Nevím, ale tohle by vyžadovalo sakra velkou koordinaci.
Pokud se na nás teď dívají děti, měli byste je poslat pryč.
Těžko říct, co se stane.
-Musíme jít. -Cože? Děláš si srandu, ne?
Zoro, Jasone, pomozte tatínkovi.
Jí hráblo. Kam bysme šli?
-Na policii, ne? -Ne.
Musíme jet a nezastavovat. Pojedeme podél pobřeží. Pojedeme do Mexika.
Do Mexika?
To jo.
Máme tu všechno, co potřebujeme. Jídlo, vodu, záložní agregát.
Jsme tu ve stejným bezpečí jako jinde.
Řekni to Joshovi s Kitty. Jsou tady.
-Vyděsíš děti. -Pozdě.
Uvažují jako my. Vědí, kde jsme.
Nepřestanou, dokud nás nezabijou nebo my je.
Tak nalíčíme pasti nebo něco. Jako v Sám doma.
-Takže jestli přijde... -Snad se neodvoláváš na Sám doma?
-Víš, jak to myslím. -Gabe. Oni si to plánovali.
Mají nad námi navrch.
Teď je načase utéct, ne rozhazovat po podlaze angličáky.
-Co jsou to angličáky? -Co je Sám doma?
Nikam nejedeme. Basta fidli.
Ty už nemáš co rozhodovat!
A...
znamená to, že si vezmeme jejich auto?
Pojďte, pojďte...
Kdo má klíčky?
Dělej.
Pojďte!
Nastup si...
-Řídím já. -Ani nápad.
Řekl jsem jí, že ne.
Táta má zmrzačenou nohu. Ty máš želízka.
To není bezpečný. Řídím já.
-Zoro! Ne! -Mám na kontě nejvíc zabitých.
-Nemáš nejvíc zabitých. -Zabila jsem obě dvojčata.
-Ne. Tu druhou jsem zabila teď. -Já zabil Kitty.
Takže to je jedna, jedna, jedna a dva.
Já zabil dva. Zabil jsem sebe a Joshe, takže...
-To je jedno! Zoro, dozadu.
-Hele! -Ne!
Zavřete okýnka...
Budeš muset
couvat.
Připoutejte se.
Zoro!
Kde je? Dostala jsem ji?
Sakra! Je tam. Je tam! Ježíši!
-Zoro! -Hele.
Buď opatrná.
Jedeš moc rychle!
Teď už je mrtvá, že jo?
-Co děláš? -Mami!
Kam jde? A je pryč.
Maminka šla z auta pryč.
Není to naše auto?
To je ten, co vypadá jako já.
Sakra.
Zůstaňte v autě. Zajistěte dveře.
Co dělá?
Je to past.
Vylezte.
Prosím.
Ne.
Ne!
Jasone?
Jasone!
Jasone?
Jasone!
Jasone! Ne!
Ne!
-Addy! -Mami!
„Merlinův les - Najdi sám sebe“
Tady.
Tady se můžeme schovat. Nejspíš tu budou obvazy a tak.
Maminka ví, co dělá.
ZÁCHRANKA
Hele.
To je ta řada.
Vypadá to jako nějaký ujetý performanční umění.
Kde je?
Jaké to musí být vyrůstat s oblohou.
Vnímat slunce, vítr, stromy.
Ale vaši lidé si toho nevážili.
I my jsme lidé, víš.
Oči, zuby, ruce, krev.
Zrovna jako vy.
A přesto
tohle tu vybudovali lidé.
Zřejmě přišli na to, jak udělat kopii těla,
ale duše ne.
O duši se nadále dělí dva.
Vytvořili Připoutané,
aby skrze ně mohli ovládat ty nahoře.
Jako loutky.
Ale nevyšlo jim to a Připoutané nechali být.
Připoutaní po generace pokračovali bez cíle.
Všichni tu dole zešíleli.
A pak jsme přišli my.
-Tenhle jste vzal švihem. -Jo, asi jsem měl bejt profík.
Vzpomínáš si?
Narodily jsme se jako výjimečné.
-Chci číslo 11. -Jo?
Addy, nechceš si ho zkusit?
Tenkrát večer nás Bůh svedl dohromady.
„Jeremjáš 11:11“
Nikdy jsem na tebe nepřestala myslet.
„Ruce napříč Amerikou“
Jaké to mohlo být.
Jak jsi mě mohla vzít s sebou.
Léta po tom, co jsme se potkaly,
došlo k zázraku.
Tehdy jsem spatřila Boha.
A On mi ukázal cestu.
I tys to vnímala.
Když jsme přestaly tancovat,
viděli Připoutaní, že jsem jiná.
Že je toho utrpení zbavím.
Našla jsem víru
a začala se chystat.
Přípravy trvaly léta.
Všechno muselo být dokonalé.
Nejenže jsem vás potřebovala zabít,
potřebovala jsem učinit prohlášení,
které by spatřil celý svět.
Teď nastal náš čas.
Náš čas tady nahoře.
A přitom
nebýt tebe...
nikdy bych vůbec netancovala.
Můj broučku.
Můj broučku!
Já tě našla.
Podívej, podívej...
Už jsou všichni pryč.
Víš?
Už ti nemůžou ublížit.
Rozumíš?
Všechno bude jako dřív.
Jo.
Nebyla ve Vietnamu. Ztratila se. Na 15 minut, to je...
-To může být hodně děsivé. -Nevíte, co se jí stalo.
Cokoliv.
A jak ji přimějeme mluvit?
...povzbuzovat, aby kreslila,
psala, tancovala.
Aby nám to mohla nějak vypovědět.
Chci zase mít svou holčičku.
RUCE NAPŘÍČ AMERIKOU
Je pryč!
-Říkala jsem ti, ať ji ohlídáš. -Jo, jo.
-A co ty? -Nemůžu za to, že odešla.
-A co ty? -Nemůžu za to...
Jo, a co já. A co ty?
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL